Salut, America. Îmi doresc să vă pot spune că asta încă-i America.
Dar am ajuns să-mi dau seama că nu există o țară fără oameni.
Iar aici nu-i niciun om.
Stai!
Nu, prieteni, acestea sunt acum Statele Unite ale Zombieland-ului.
E extraordinar cât de repede
lucrurile pot evolua din rău, în dezastru total.
Și de ce-s eu în viață când toți cei din jur s-au transformat în carne?
Asta e doar mulțumită listei mele cu reguli...
Regula nr. 1 pentru a supraviețui în Zombieland:
CONDIȚIE FIZICĂ
Când virusul s-a declanșat, din motive clare,
primii căzuți au fost grăsuții.
Săracul nemernic gras...
Dar în timp ce infecția s-a împrăștiat și haosul a luat amploare...
nu era suficient să fii iute de picior.
Trebuie să faci rost de-o armă și să înveți s-o folosești.
Ceea ce mă duce la regula nr. 2:
TRAGE DE DOUĂ ORI
În momentele în care nu ești sigur dacă morții vii nu sunt morți de tot,
nu mai fi zgârcit când vine vorba de gloanțe...
Vreau să zic, încă o lovitură directă în cap.
Iar această dnă ar fi putut să evite să devină Happy Meal uman...
Ar... fi... trebuit.
N-a trecut mult timp până ce zombii au început să devină deștepți.
Când te afli în cel mai vulnerabil moment, te pot mirosi cumva.
Nu poate un om să-și dea drumul în pace?!
Nu-i lăsa să te prindă cu pantalonii jos.
Regula nr. 3- AI GRIJĂ LA TOALETE.
În timp ce zombii începeau să-i întreacă în număr pe oameni,
atunci era timpul să renunți la orice legătură emoțională.
Dacă fetițele din vecinătate sunt acum niște monștri dați naibii,
COPILUL MEU E UN ELEV DE ONOARE
...poate că-i timpul să renunți să duci copiii la școală.
Trebuie să te concentrezi asupra propriei supraviețuiri.
Care mă duce la regula nr. 4.
E destul de simplă...
CENTURILE PUSE. Va fi o cursă cu hopuri.
SFÂRȘITUL E APROAPE
BUN VENIT ÎN ZOMBIELAND
Traducerea și adaptarea: Danineji_genius & Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro
sync.gioni666
Tipul ăla de jos sunt eu. Sunt în Garland, Texas.
Și poate că arată ca și cum ar fi fost distrus de zombi. Dar așa arată Garland.
Au trecut luni de când pacientul 0 a mușcat dintr-un burger contaminat
la Gas N' Gulp.
Doar două luni, și s-ar putea să fiu singurul ciudat necontaminat din țară.
Poate că par un supraviețuitor neverosimil cu toate fobiile mele
și sindromul stomacului sensibil.
Dar am avantajul de-a nu avea niciun prieten sau rudă apropiată.
Supraviețuiesc pentru că am jucat la sigur și am urmat regulile.
Regulile mele...
REGULA NR. 1- CONDIȚIE FIZICĂ
La dracu'!
REGULA NR. 1- CONDIȚIE FIZICĂ
Bineînțeles...
REGULA NR. 4- CENTURILE PUSE
Ce dracu'?
REGULA NR. 2- TRAGE DE DOUĂ ORI
Partea bună era că găsisem un loc unde să fac... treaba nr. 2.
O altă regulă pentru a supraviețui în Zombieland - NU CĂRA GREUTĂȚI.
Și nu mă refer doar la bagaj. Întotdeauna am fost tipul singuratic.
I-am evitat pe ceilalți oameni de parc-ar fi fost zombi chiar și înainte să fie.
Iar acum că sunt cu toții zombi... mi-e cam dor de oameni.
Am pornit la drum de la căminul facultății mele din Austin, Texas
spre Columbus, Ohio,
unde sper că părinții mei sunt încă în viață.
Chiar dacă n-am fost prea apropiați, ar fi frumos să văd fețe cunoscute.
Sau orice față care n-are buze cu stropi de sânge sau carne între dinți.
Mersi.
- Ce cauți? - Nimic. Am o listă...
REGULA NR. 31 VERIFICĂ LOCUL DIN SPATE
Nu-i nimeni acolo în afară de ranița meu de marinar.
- Care-i numele tău? - Oprește-te. Fără nume.
Așa ne putem reține din a ne cunoaște prea bine.
Nu trebuie să dai cu cuțitul tău peste alcool...
- E-n regulă, nu trebuie să... - Deci, unde te îndrepți?
- Columbus. Tu? - Tallahassee.
- Whisky? - Nu, nu. Numai unul. Așa zic mereu.
Am mai spus-o.
Știi, Columbus și Tallahassee sunt amândouă în est.
Și?
Deci... Tallahassee... vrei să mergem împreună? Măcar o vreme?
Uite târgu', Columbus. Nu-i ușor să te înțelegi cu mine.
Și simt că ești puțin cam dat naibii. Relația asta va ține până în Texarkana.
Serios? Bine. Da. Deci mă vei duce până-n Texarkana!
Ești un năpâstorc cam cu tupeu, nu?
Poate vrei să-ți pui centura... știi, pentru siguranță.
Îmi dau seama deja că o să mă calci pe nervi.
Chiar dacă să fac echipă nu-mi intra în obicei...
m-am gândit c-aș fi mai în siguranță cu Tallahassee.
A spus că ocupația lui preferată e să snopească. Și...
Treaba bubuie.
A devenit însă clar ca bună-ziua că avea o slăbiciune...
- Ce facem aici? - Uită-te. E un camion Hostess.
Da, văd. Un camion Hostess. Și ce?
Un Twinkie mi-ar fi de folos.
- Vii? - Da, da. Stai așa.
- Tu chiar îți bați joc de mine? - Nu. Și tu ar trebui să te întinzi.
În special dacă vei cobori acel deal. E foarte important.
Eu nu cred în asta.
Niciodată n-o să vezi un leu cum se întinde înainte să omoare o gazelă!
- Sno-Balls? - Da.
Sno-Balls? Unde naiba-s Twinkie-urile?
Îmi plac Sno-Balls-urile.
Urăsc nuca de cocos. Nu gustul. Consistența.
Răcoritor.
Treaba asta cu Twinkie-ul? Nu s-a terminat încă.
Poate că-i un moment prost. Dar trebuie să mă ușurez.
- Serios? - Serios.
Știu... din nou, așa de devreme?
Ce pot să spun? Sufăr de... anxietate cronică.
Adevărul e că întotdeauna am avut fobii.
Multe lucruri mi se păreau îngrijorătoare.
Lucruri precum... părul pubian... sau Moș Crăciunii de la supermarket...
să fiu singur cu un bebeluș...
Dar lucrul de care mă tem cel mai mult, da, chiar mai mult decât de zombi...
afurisiții de clovni.
Când ți-e teamă de tot ce-i afară... renunți să mai ieși.
Ceea ce mi s-a întâmplat înainte de Zombieland...
Noaptea de vineri, a treia săptămână consecutivă în casă. World of Warcraft.
Un turn înclinat de cutii de pizza. Code Red Mountain Dew.
Mândrie... nicăieri. Demnitate... de mult pierdută.
Virginitate... e normal să se speculeze.
Mișto.
Întreaga mea viață, tot ce-am vrut de fapt era să găsesc o fată.
Să mă îndrăgostesc. S-o aduc acasă să-i cunoască pe părinți.
Dar din moment ce părinții mei sunt niște nebuni paranoici ca mine...
poate că fata asta mă poate duce acasă la părinții ei.
Și atunci aș fi în sfârșit un membru al unei familii ca lumea și normale.
408? Te rog! E cineva acasă? Te rog, e o urgență!
De obicei nu deschid ușa dacă aud sunete de panică,
dar vecina mea, "406", e extrem de sexy.
Mersi, mersi, mersi!
Încântat să te cunosc!
Poftim. Ia.
- Mountain Dew? - Da. Code Red. Și niște Golden Grahams.
Punga cu fermoar le păstrează crocante. În regulă.
- Mersi. - Deci, spune-mi ce s-a întâmplat.
Era un om al străzii. Era bolnav.
Mă-ndreptam spre casă de la un bar, vorbind la telefon.
Și, dintr-o dată, a venit în sprint către mine.
Nu fugea. Sprinta.
Credeam că poate fugea de cineva, sau după cineva... Ultima dată când
- l-am văzut, era încă acolo, înnebunind. - Droguri, poate?
N-am spus încă partea cea mai rea.
- Da? - A încercat să mă muște.
- Ai dreptate. E cea mai rea parte. - Îmi pare rău. Sunt așa de speriată!
Nu, nu. Ar trebui să fii speriată. Un om al străzii încearcă să te mănânce?
Asta e frica adevărată, frica justificabilă.
Eu mă sperii de lucruri care n-au niciun sens,
precum clovnii cu nas roșu sau cârpele cu care șterg mesele
când termini de mâncat... spre exemplu, într-un restaurant.
- Serios? - Ideea e că sunt alături de tine.
Bine? Și atâta timp cât ești lângă mine, nu părăsesc acest apartament.
Te superi dacă închid puțin ochii?
- Nu. Desigur, desigur. - Mersi.
Lăsând la o parte omul al străzii canibal și bolnav, îmi trăiesc visul!
Întotdeauna... întreaga mea viață...
am vrut să dau părul unei fete după urechi.
- Noapte bună. - Noapte bună.
Dumnezeule! Ți-e bine?
Bine, bine! Stai! Ce faci?
Înapoi, "406"! Nu vreau să te rănesc!
La dracu'!
Dumnezeule! Îmi pare foarte rău!
Vezi tu, nu poți să ai încredere în nimeni.
E prima dată când primesc o fată în viața mea și încearcă să mă mănânce.
Te rog să mă asculți, "406". Dacă ești acolo. Ești doar bolnavă, bine?
REGULA NR. 2- LOVEȘTE DE DOUĂ ORI
Asta a fost prima mea întâlnire cu ciuma secolului 21...
Vă amintiți de boala vacii nebune?
De la vacă nebună, la om nebun, apoi la zombi nebun.
E un virus cu efect rapid care te lăsa inconștient,
o febră foarte intensă care te făcea plin de ură, violent
și care-ți provoca o mare poftă de carne.
- Bine, tu dai la volan, eu împing. - Bine.
Am auzit că există un loc neatins de porcăria asta.
- Sud-estul, nu? - Da. Ai auzit și tu același lucru?
Noi cei din vestul îndepărtat am auzit că e sud-estul.
Cei din sud-est au auzit că e vestul îndepărtat.
Toate sunt prostii.
Ești la fel ca pinguinul de la Polul Nord care a auzit
că e frumos în Polul Sud în perioada asta.
- Nu există pinguini în Polul Nord. - Vrei să simți cât de tare lovesc?
- Deci, ce crezi? - Ultima dată când "am băgat țeava"?
Ultima dată când te-ai culcat... când i-ai pus lui Percy capacu'...
- Cine-i Percy? - Să tapetezi toaleta...
să te simți bine... să-i aduci dizgrație lui Iisus...
- Să preacurvești? - Doar... sex.
Acum trei săptămâni. În spatele unui camion UPS.
Taci.
Eu mergeam spre est. Ea spre vest. Ne-am adăpostit în spatele unui camion.
- Era plin de pachete nelivrate. - Care era numele ei?
- Beverly. Beverly Hills. - Câine ce ești.
- Dar tu? - Eu? Eu... Eu...
Dumnezeule. Te scârbește. Te... întristează.
Te face să te gândești
că dacă ai fi putut să revii când totul era ok, chiar acum...
ai fi în curtea din spate, știi? Încercând să prinzi licurici.
Iar, în loc, asta...
- Vreau să spun, îți face... - Foame.
Sunt îngrijorat pentru tine.
Uite ce, orice te-ar aștepta în Columbus,
îți promit că nu-i mai frumos decât prietena noastră de-aici
care-și savurează sandvișul uman.
Tallahassee avea un simț al umorului bolnav când venea vorba de zombi.
Zombii nu erau cele mai adorabile creaturi, dar el chiar îi ura.
De fapt, singurul lucru de care era mai obsedat în afară de-a omorî zombi
era să găsească un Twinkie.
Ceva în legătură cu un Twinkie îi amintea
de o perioadă nu prea îndepărtată
când lucrurile erau simple și nu erau atât de psihopate.
Era de parcă dac-ar fi gustat acel deliciu al copilăriei,
lumea ar fi devenit din nou inocentă și totul ar fi revenit la normal.
Ce faci, cercetezi? Dumnezeule...
Ești un om periculos.
O să ne pui viețile în pericol pentru un Twinkie?
E o cutie de Twinkie-uri în alimentara aia.
Nu orice cutie obișnuită de Twinkie-uri, ultima cutie de Twinkie-uri
pe care o va savura vreun om din Univers.
De-ți vine să crezi sau nu, Twinkie-urile au o dată la care expiră.
Într-o zi, foarte curând, viața prăjiturilor Twinkie se va încheia.
E timpul să trecem la "Fă prăpăd sau stai deoparte".
Când Tallahassee face ca Hulk cu un zombi,
fixează standardul de dificultate.
Fără frică. Nimic de pierdut. Ce pot să spun? E ca... o artă.
Ce gură faină ai.
Nu lovi, nu lovi! Lovește!
- Mersi. - Mi-ești dator.
- Ești incredibil. - Știu. Twinkie, Twinkie, Twinkie...
Unul de proporții mari.
Vino aici, uriașule. Am să iau doar puțin de sus.
- Tipii ăștia nu se-ncurcau. - Și sunt atât de grași.
Cred c-ar trebui să ne vedem de drum.
Îmi trecea prin cap doar: care sunt șansele?
O altă "fată de măritat" pe care s-o aduc acasă la părinți.
Veniți rapid...
Urechea cuiva e în pericol de-a avea părul dat după ea...
Te voi prinde din urmă.
Regula nr. 22- Când ai îndoieli, să-ți cunoști mereu calea de ieșire.
- Sunt surori. Cea tânără a fost mușcată. - Nu...
- Comportă-te normal. N-o speria... - Da.
Columbus... Wichita... Little Rock.
Ai făcut toate astea... pentru un Twinkie?
Nu, nu. El. Eu sunt doar un fel de... personaj secundar.
- Nu cred că mai are mult timp. - Știu. Și ea știe.
Căutăm doar o cale de ieșire.
Nu. E doar o fetiță.
Nu vorbiți despre mine ca și cum n-aș fi aici!
Bine, scuze. Uite, știu că ești bolnavă dar sora ta vrea ca eu să...
Nu-i decizia ei. E a mea. I-am făcut o promisiune.
Deja ne-am luat adio. Dar n-am avut o armă.
Nu știm cu siguranță că nu există niciun leac! Nu? Vreau să zic...
N-ai deloc tupeu. Dă-i lui arma.
Stai. Stai.
Eu o voi face.
- Te iubesc. - Și eu.
- Ai nevoie de o țâră de ajutor? - Dacă ai adus vorba...
vă vom lua armele, cheile de la mașină, muniția...
Și dacă aveți, gumă fără zahăr.
Ce dracu'...?
Așteptați. De ce faceți asta?
Mai bine să faceți voi greșeala de-a a avea încredere în noi
decât să facem noi greșeala de-a avea încredere în voi.
Bineînțeles, prima tipă "bună" care apare la 180 de km
mă face să mă simt ca un idiot,
îmi fură pușca iar apoi spune că eu sunt cel în care nu poți avea încredere.
- Bravo, geniule. - Tu i-ai dat arma.
Tipii ăștia erau niște idioți...
Evită oglinda de vanitate.
Relaxează-te, ok? Tocmai m-am prefăcut că sunt un zombi!
- Ce n-aș da pentru un d... - Nu spune D-U-Ș, bine?
Hai să ajungem la destinație.
- Deci crezi că-i adevărat? - Ce să fie?
- Despre Pacific Playland. - Complet fără zombi.
În locul ăsta mergem noi.
Ai încredere în mine.
Deci mergea pe o bicicletă din-aia serioasă de la Tour de Friends...
cu pedala specială...
Și pedala...
iar capul zombiului era prins lângă lanț...
Știi, părul și lanțul se învârteau.
Foarte tare! Dar "Mătrășirea de zombi a săptămânii"? Nu, dom'le.
Am văzut un constructor, nu-ți spun vrăjeli,
se afla într-o mașină de tasat și zombiu' se pune jos în fața lui.
Ai turtit vreodată de două ori ceva de dedesubt?
- Da, întotdeauna de două ori. - Ei, capul zombiului e afiș.
Ești tipul de om care încearcă să selecteze o poveste de la fiecare?
Nu, știu un tip care-i mult mai nepriceput decât mine la asta.
- Hai să încercăm să găsim mașina. - Ceea ce-mi amintește...
Niciodată n-am mai avut așa dureri de cap de când ești tu la bord.
Fă ce vrei c-un bărbat. Dar să nu-ți bați joc de Cadillac-ul lui.
- Uite un minivan drăguț. - Să știi, e drăguță!
Frumoasă camionetă.
Tallahassee crede cu fermitate că trebuie să te descarci în Zombieland,
altfel pierzi ce ți-a mai rămas din minte.
Dacă-l face fericit și-l împiedică să folosească ranga aia pe mine,
atunci pot să zic: "Las-o naibii așa."
Îmi vreau înapoi Cadillac-ul! Târfe mici și proaste!
Cred că mi-am scrântit ceva.
REGULA NR. 18- ÎNTINDERI
Suntem noi doi destul de deștepți ca să punem la cale o escrocherie ca asta?
Ai ezitat. E mai bine să fii deștept? Sau... norocos?
Ia te uită ce-avem noi aici.
Desprinde-te.
- Drăguț. - Miroși degetul?
REGULA NR. 31- VERIFICĂ LOCUL DIN SPATE
Mulțumesc, Dumnezeule, pentru țărani!
Asta e o camionetă cu adevărat mare. Astea sunt arme cu adevărat mari.
Nu te grăbi.
Se spune "Cel ce caută răzbunare"
"ar trebui să-și amintească să sape două morminte..."
Da. Două morminte.
Unul pentru tipa mare. Și unul pentru tipă mică.
Ești sinistru de fericit.
Haide, de ce nu uităm de fetele astea și nu mergem spre casă?
Vrei să vorbești despre casă.
Pentru mine, casa era un cățeluș numit Buck...
Cel mai drăguț câine din lume...
Cu toți zombii ăștia idioți, l-am pierdut.
Și n-o să-l capăt înapoi. Așa că sunt în căutarea unei noi case.
Mâine, poate ca o să fac baie gol în fluviul Yellowstone...
o să mă agăț de candelabrele din Conacul Playboy.
Dar astăzi? Un Vortec pe 6 litri V-8. O cutie plină cu arme de.50.
Și cu voia Domnului, un Twinkie blestemat.
Tre' să te bucuri de lucrurile mărunte...
Urăsc să fiu de acord cu cineva care arată ca Yosemite Sam. Dar o scriu.
Regula nr. 32 BUCURĂ-TE DE LUCRURILE MĂRUNTE
AJUTOR
Cunoscându-le, e o capcană. Stai aici. Vino jos cu mașina dacă dau semnalu'.
- Doar n-o să le împuști? - Nu până ce n-o fac ele.
Să sperăm c-o să tragă-n mine.
Trebuie s-o fi lăsat. Probabil că au apucat-o spre vest.
- Condu încet, ochii deschiși. - Sigur.
- Sunt în spate, nu? - Doar eu!
Chiar îmi pare rău. Era ca un tigru care se furișa...
Ai fost luat ostatic de către o fată de 12 ani?
Fetele se maturizează mai repede decât băieții.
E cu mult înainte față de cum eram eu la vârsta asta.
- 12 e noul 20! Arma, te rog. - De parcă ai folosi-o în...
- Nu mă omorî cu propria-mi armă! - Toate jocurile astea violente...
- Mersi. Sună claxonul. - Poftim?
Sună!
E sora ta, împreună cu arma mea. Salut!
Nașpa. Jos din vehicul.
Tu mergi în față.
Pot să zic că-mi place de tipa asta. Nu e o ticăloasă arogantă tipică.
Chiar și-nainte de Zombieland... Wichita ștergea pe jos cu tipi ca noi.
- Ce cauți? - Inelul meu de logodnă.
L-am dat jos ca să-mi bag benzină. M-am gândit că l-am pus în poșetă,
dar trebuie să fi căzut.
- Și am întârziat pentru zbor. - Ascultă, am să-ți găsesc inelul.
- Și am să ți-l trimit prin Fed-Ex. - Am să-ți dau o recompensă.
- Nu fi prostuță. - 300 de dolari.
Valorează mult mai mult decât mașina mea.
Dă-mi numărul tău. Am să ți-l găsesc.
Voi începe să-l caut chiar de-acum. Pentru că n-am altceva de făcut.
Și eu am fost logodit odată. Dar acum sunt singur.
Pa.
Sper că vei prinde zborul.
Știu. Știu că-i pe undeva pe-aici. E într-un avion! E o frumusețe!
Te sun înapoi. Mi-ai găsit inelul!
Mulțumesc. Îl căutam peste tot.
- Inelul tău? - A fost al prietenei mele.
- Am să i-l trimit. - Primesc o recompensă?
40, 60, 80... 400. Asta-i. Asta e tot ce am în casă.
- Ai făcut pe cineva foarte fericit. - Și tu.
- Drăguț. Câte au rămas? - Să văd.
Destul pentru un drum spre California.
Într-o zi vreau să am un inel așa de mare.
Pentru prețul scăzut de 30 de dolari, s-a vândut.
E uimitor cât de departe poți să ajungi cu niște bijuterii la comandă
și o atitudine plină de tupeu.
Cred că suntem norocoși că nu ne-au lăsat pe marginea drumului.
Mulțumesc, Wichita. Mersi, Little Rock.
Pentru numele lui Dumnezeu! Destul! Suntem urmăriți de ciudați înfometați!
N-avem destule belele?
Bine, mi-au furat Hummer-ul și avem probleme de încredere,
dar treceți peste asta, bine? Nu putem să conducem jucându-ne de-a spionii
sau prostii din-astea timp de două ore ca patru americani normali?
Să mă ia dracu'! Știu...
- Poate că asta e decizia matură. - Bine.
- Deci încotro vă îndreptați? - Spre Pacific Playland.
- Parcul de distracții? - În afara L.A-ului?
- Da, am fost acolo când eram mici. - Locul ăla e nașpa...
E demențial, e atât de distractiv. E distracție de calitate pentru familie.
Da, știi, și eu am fost acolo când eram copil.
De fapt, cred că asta intră la perioada liberă!
Ați auzit, băieți? Nu exista zombi acolo.
Da, am auzit... Poate că n-o să te împușc
dar tot mă scoți rău din sărite și n-am să mă joc cu tine în "Pacific Playland".
- Nicio grijă, vi se bagă pe sub piele. - Serios?
- Nu. E mai rău. - Bine. Ce ziceți să jucăm jocul mut?
Începem de-acum.
Am vrut să te întreb. Ai auzit ceva de Columbus, Ohio?
- N-ai jucat niciodată jocul mut? - Scuze.
Nu? Ei bine, îl joacă în Columbus, Ohio. E un oraș al fantomelor. Ars din temelii.
Ești... "Columbus"? Îmi pare rău. Nu mi-am dat seama că era...
Nu știu ce-i mai tragic.
Faptul că familia mea s-a dus sau realizarea faptului
că nici măcar nu am prea avut o familie normală vreodată.
Cu toate astea, nu mă pot preface că voi găsi ceea ce caut acasă.
Nu mai am casă.
O să te ducem cu mașina. Poți să vezi cu ochii tăi.
Sau... să te stabilești într-un loc nou.
Îmi dădeam seama că-i era clar ce simțeam.
Suntem cu toții orfani în Zombieland.
Știu că treaba cu Pacific Playland e o nebunie...
dar a trecut mult timp de când nu s-a comportat ca un copil.
- Acum e greu să crești în Zombieland. - Te maturizezi rapid.
Uite. Poți să iei camioneta aia.
Sper că vei găsi pe cine cauți.
Și nu te lăsa până ce n-o faci.
Motivul nu era doar că n-aveam unde altundeva să merg.
Ci pentru că din acel moment mi-a fost clar.
Oricine-ar fi fost fata asta, acolo voiam să mă aflu.
O să trebuiască să tragem pe dreapta în curând. Mă simt cam abțiguit.
- "Vă vrem banii"... Așa mai merge. - Bine. Dar ce naiba facem?
Doar fă-i pe plac, crede-mă.
Așteptați.
Cine vrea să meargă primul?
Vreau neapărat să o impresionez pe Wichita.
Dar aș încălca direct regula nr. 17.
Poate cea mai importantă regulă dintre toate.
NU FACE PE EROUL
De ce nu mergi tu de data asta?
Nu mă deranjează deloc.
Ce ziceți?
MĂTRĂȘIREA DE ZOMBI A SĂPTĂMÂNII
Pe-aproape, dar nu suficient.
"Mătrășirea de zombi a săptămânii"
i se acordă sorei Cynthia Knickerbocker.
Bietul ticălos terciuit.
- Parfum? - Ce?
Ăla e parfum?
Apă de colonie.
Eu zic că e...
Lancome, Magnifique.
Vorbești puțin mai tare? Cred că nu te-au auzit în Santa Fe.
Doamne...
Ai de gând să i-o tragi lui Wichita!
Ți s-a împlinit dorința.
Ea și-a petrecut ultimele 24 de ore trăgându-ne-o amândurora.
Noroc, "petunie" mică.
Bine.
Lasă-mă să-mi cer scuzele sincere spunând
că eu te consider un om minunat, cu mult potențial...
Ca să știi: i-am bătut muci pe unii pentru mult mai puțin de atât.
Sunt sigur.
Tu o să capeți... 45% din forță.
Mulțumesc.
Haide, mai sparge unul.
Frumos.
Nu-i așa că te simți grozav?
Uneori Tallahassee are dreptate.
TREBUIE SĂ TE BUCURI DE LUCRURILE MĂRUNTE.
Chiar dacă asta înseamnă să distrugi multe lucruri mărunte.
Miroase a parfum.
- Nu știi cine e Willie Nelson? - Nu.
- Willie... Nelson. - Da. Nu. Nu știu.
Da, mă rad în fiecare dimineață,
dar uneori, pe la 16:40, am niște tuleie...
Știu că i se zice "barbă de zi", dar a mea crește prea repede...
E autostradă. Poți rula cu 110 km/h dar nu poți trece de 120 km/h.
Tu nu vrei să depășești viteza de 60 km/h.
- Parcă am fi un convoi funerar! - Calmați-vă odată!
- Mergem ca mortu'! - Conduc pentru prima oară!
Ce contează câți conduc?
Deci niciodată nu îți pui centură sau o doar când ești cu noi?
Știi, sunt zombi peste tot. Ultima dintre grijile mele e pentru...
- Așa este. - ...centurile de siguranță.
Nu. Nu este. E faimoasă doar când e Hannah Montana și poartă perucă.
Bine. Sigur.
Deci...
Îți dă un sentiment de libertate.
Da.
Pentru prima oară după mult timp,
ne distram.
Deși era împotriva strategiilor noastre supraviețuire,
ne-am hotărât să rămânem împreună
până în Pacific Playland.
BUN VENIT ÎN CALIFORNIA
Cred că lipsa somnului e problema principală de sănătate în America.
Nu, eu cred că e a doua.
A doua...
Adorabil.
Eu cred că ar trebui să găsim un loc unde să ne odihnim.
Am o idee.
Suntem la Hollywood. Hai să dormim ca boierii.
Să luăm o hartă.
Haide.
Grăbiți-vă! Grăbiți-vă!
Se pare că toți cei care au jucat în vreun film stau în cartierul ăsta.
Ce anume crezi că facem în 90210, "Sally"?
Îmi imaginam că Tom Cruise stă undeva mai mișto.
E nimic pe lângă cel la care mă gândeam eu, oameni buni.
Mergem la moțul listei vedetelor.
- Cine? - Cine?
Veți vedea!
Cine e marele "BM"?
Nu e Bob Marley.
Casa asta e incredibilă!
Doamnelor și domnilor, bine ați venit în "La Mansion"...
Bill Murray!
Nu se poate!
Tipul ăsta îmi atinge mereu coarda sensibilă!
Cine e Bill Murray?
Nu am mai pocnit niciodată un copil.
E ca și cum ai întreba cine e Ghandi.
Cine e Ghandi?
Are 12 ani.
- Nu are Twinkie-uri! - Drăcia dracului!
Vezi? Ți-am zis eu că trebuia să mergem la Russell Crowe.
Nimeni nu mă ascultă.
Alo, ține "vocile" în capul tău.
Măcar până vom fi siguri că suntem singuri aici.
Tallahassee, Wichita, luați-o pe acolo.
Little Rock, vino încoace.
Eu de ce rămân cu ea pe cap?
Nu pare să se mai sfârșească.
Hei, vino încoace.
Are propriul lui cinematograf?
Bine. S-ar putea să te învăț câte ceva despre Bill Murray.
Regele dormea chiar aici.
Eu țin patul.
Oricum e prea moale pentru mine.
VÂNĂTORII DE FANTOME
E extraordinar! Vei învăța pe cine să chemi...
Pe "vânătorii de fantome"!
Cântecul te prinde.
Haide.
Ajută-mă să-mi scot cizmele. Haide!
Ajută-mă să-mi scot cizmele! Bine!
Mi le voi scoate singur.
Bill Murray, ești zombi?
Doamne! Ce m-ai ars! Au!
Nu ești zombi! Vorbești!
Ești bine.
Pe naiba!
Îmi pare rău. Nu știam că ești... chiar tu.
Ești... Ce-i cu moaca asta?
Încerc să mă amestec printre ei...
Știi tu. Zombii nu se iau de alți zombi.
Un amic de la machiaj m-a învățat cum să fac asta.
Amidon de porumb, mure, niște lichior de la doamne...
Se potrivește cu stilul meu de viață.
Îmi place să ies și să fac diverse chestii.
Să joc golf pe Riviera.
Tocmai am fost acolo. Nu era nimeni.
Al naibii de Bill Murray!
Trebuia să mi-o iau de pe suflet. N-am vrut să răbufnesc așa.
E incredibil!
Probabil că auzi asta tot timpul.
Poate nu și în ultima vreme...
dar sunt un fan uriaș al tău.
Jur că ți-am văzut toate filmele de un milion de ori...
Îmi plac și rolurile tale dramatice și...
Totul!
Au mai rămas șase oameni în lume și unul e Bill "Ticălosul" Murray!
Știu că nu ăsta e al doilea prenume al tău.
Mă uit la filmele tale de mic... de când am început să mă masturbez.
Nu că ar fi vreo legătură...
"Fostul grădinar la un pas să devină marele campion..." (Caddyshack, 1980)
De asta o facem.
Te iubesc, Bill. Te iubesc.
Eu îți mulțumesc.
Te holbezi la mine. E o perucă.
Îmi pare rău. Dar semeni izbitor cu Eddie Van Halen.
Tocmai l-am văzut pe Eddie Van Halen.
- Serios? - Da.
- Unde? - La Hollywood Bowl.
Cum a fost?
E zombi.
Aiurea.
Ce ziceți să vă ofer puțină ospitalitate ca pe Coasta de Vest?
Vă pot servi cu ceva? Ce-ați dori?
Intră bine, nu-i așa?
Grăbiți-vă! E pe tavan, veniți să-l luați!
- Încarcă, Ray! - Ne vedem pe lumea cealaltă, Pete!
E așa de dezgustător!
Parcă ar fi Slimer!
Pornește jetul!
- Nu vreau să-l crăp! - Pornește puternic jetul!
Lung de 10 metri și cântărind vreo 270 de kg.
Ăsta e un Twinkie mare de tot!
Sora ta e singură, nu? Nu are...
vreo relație la distanță sau ceva?
- Nu. - Bine. Bine.
Și dacă i-ar plăcea un anume gen de tip... un gen în special...
care ar fi acela?
Îi cam plac "băieții răi".
- Serios? - Da.
Mișto.
Ce?
- Deci Columbus e cel speriat? - Da.
E ca un iepuraș.
Îi vin eu de hac.
Ia priviți aici.
Nu, nu-i nimic. Mă ocup eu de el...
Așa saluți tu oamenii acolo, de unde vii?
Dumnezeule! Doamne, nu-mi vine să cred că l-am împușcat pe Bill Murray!
Domnule Murray...
Cred că acum îmi poți spune doar "Bill".
- Bill... - Da.
Nu cred că vom putea să te coasem.
Încă e moale.
Crezi că e posibil să scapi?
Nu.
Dacă mai are vreo importanță acum, îmi pare foarte rău.
Am făcut-o instinctiv.
E greșeala mea. Niciodată nu m-am prea priceput la poante.
Aveți vreun regret?
Poate... "Garfield".
Îmi pare rău, chiar îmi atinge coarda sensibilă.
Dar este trist.
Bine.
Rahat!
OK.
Are țeavă dublă. Scuze.
Bine.
3... 2... 1.
Vreți niște gumă?
Da.
Da!
Ai parcare gratuită!
Care se întâmplă să fie și cel mai bun lucru la Zombieland.
Nu. Cel mai bun lucru la "Z-land"
este că nu se mai actualizează statusul pe Facebook.
Știți voi... "Rob Curtis se pregătește pentru vineri"...
Cui îi pasă?
Cel mai bun lucru este că nu mai trebuie să tragi apa la baie. Tare de tot.
Și cel mai rău lucru la "Z-land"?
În afară de faptul că l-am împușcat pe Bill Murray?
Asta e ușor. Pierderea lui Buck.
E cățelușul lui.
Vă zic eu... Nu credeam că aș putea iubi așa cum l-am iubit pe Buck.
Din ziua în care s-a născut mi-am pierdut mințile.
Îmi pare rău.
Eram la fel.
Avea personalitatea, râsul, apetitul meu...
Râsul?
Și atunci mi-am dat seama.
M-am simțit atât de rușinat că-mi luase atât de mult,
mie, cu cea mai bună condiție fizică posibilă, să-mi dau seama
că nu eram singurul care fugea de ceva.
Poftim.
Îți place? Da!
Am lipit pozele astea cu bandă adezivă.
Dacă îi iei fiul unui om
îl lași fără absolut nimic de pierdut.
N-am mai plâns așa de la "Titanic".
Bună.
Ai nevoie de-o mână de ajutor?
De ce nu expiri încet înainte să apeși pe trăgaci?
- Nu mă face să beau singură. - Bine.
E un "Geor"... "Georges" din 1997?
Nu am învățat franceză. "Georges de Latour"? Nu știu.
- E din '97? - Da.
- E un an bun? - Dumnezeule!
A fost un an grozav, faci mișto? Am văzut primul film de groază
în anul acela.
Da. "Anaconda".
"Anaconda".
Mi-am făcut primul tatuaj. Un delfin.
- Serios? - Fals.
Primul sărut...
- Scotty Lynch. - Ați folosit limba?
Poate.
Ești gelos pe Scotty Lynch?
Da, sunt.
De fapt, cred că sunt gelos pe tot anul 1997.
Vezi tu, al meu...
Pentru mine a fost primul ortodontist...
Ticălosul mi-a pus un aparat dentar cu sârmă...
- Am fost înțepat de prima albină... - O, nu...
La fel de înfricoșător ca "Anaconda".
Atelierul de lucru manual. Care oricum nu contează ca oră de curs.
Am fost la primul bal. Mulțumesc.
Învățam la C.D. Hawkins. Deci fetele alegeau.
- Pot să aflu cine te-a ales? - Fetele alegeau.
- Ticăloasele alea! - Știu.
Nu, nu voi înghiți asta.
Știi ce?
În numele tuturor fetelor de clasa a opta,
aș dori să mă revanșez față de tine.
Liniștește-te. Scotty e poveste veche.
Nici nu-ți știu numele, dar e chiar plăcut.
Știi, să rămână între noi doi, dar muream să-ți spun ceva.
Ești chiar drăguț.
Așa crezi?
Da.
Ai curajul unui papă-lapte, dar...
mă descurc cu asta.
Serios?
Ai putea măcar să îți arăți primul intenția de a mă săruta.
Mă ajutați puțin să mut canapeaua?
Fac un fort.
- Da. - Probabil așa e mai bine.
Pentru că...
te plac...
Columbus, dar...
sora mea și cu mine vom face tot ce trebuie ca să supraviețuim, deci...
Speram ca Wichita să se prefacă doar greu e cucerit.
Dar mi-am dat seama că ea avea mai multe probleme cu încrederea decât mine
când m-am trezit în ziua următoare
și ea pleca.
E ca un robot uriaș care omoară cocoșelul,
construit într-un nenorocit de laborator secret guvernamental.
Nu pot să cred că aproape l-am sărutat.
Care e regula noastră principală?
"Să nu ai încredere în nimeni, în afară de noi două".
În afară de noi două.
Da.
Noi două.
Ai supraviețuit apocalipsei zombi și ai traversat jumătate de țară.
Unde te vei duce?
Mă duc în Pacific Playland!
Sesam, deschide-te!
Asta e problema când te atașezi de cineva.
Când te părăsește, te simți pierdut.
Faptul că-l aveam pe Tallahassee în preajmă nu mă încălzea cu nimic,
ci mă făcea să mă simt și mai singur.
Hei!
Oricum nu aveai cum să "marchezi".
Nu făceai mare brânză nici până să apar eu.
De asta nu mi-i apropii pe oameni. Mereu ajungi să te arzi.
Nu mai spune.
Mexic!
Știi cum se cheamă prăjiturile Twinkie în Mexic?
"Los Submarinos"!
Acolo mă duc eu, "amigo"!
Cum zici tu.
E super amuzant! Doamne!
O, nu!
Mă duc după Wichita!
Ai citi vreodată cartea aia: "Nu te place"?
Nu trebuie să pari prea disponibil.
Nu-mi pasă, bine? Vreau să fiu cu ea.
Distracție plăcută în Mexic!
Haide! Grăbește-te!
Urcă!
Haide, pornește!
Pornește, pornește!
Când ajung la trei! 1... 2... 3!
Ești bine? Haide, grăbește-te. Ridică-te.
- Da. - Să mergem!
Acolo!
Nu mă prea pricep la despărțiri, așa că...
"va trebui să te mulțumești cu atât, porcușorule".
E cel mai nasol "rămas bun" pe care l-am auzit vreodată.
Și l-ai furat dintr-un film.
Spune-le doamnelor că le salut.
Să știi că și pozele lor au fost în portofelul cuiva.
Treci în mașină, Răzbunătorule.
Hai să ne dăm în rollercoaster.
Mulțumesc.
Du-te!
Nu e la fel de amuzant pe cât îmi aminteam eu.
Trage în cutia de comandă.
- Columbus? - Tallahassee?
Cred că de data asta chiar au nevoie de ajutorul nostru.
Pune-ți centura.
Da, ți-am luat-o înainte.
Fă prăpăd sau stai deoparte!
La naiba!
SĂ TRAGI DE DOUĂ ORI
Mama îmi zicea mereu
că într-o zi voi fi bun la ceva.
Cine-ar fi zis că aia o să fie hăcuirea de zombi?
Probabil că nimeni.
Uite!
Ar fi bine să începem să ne gândim cum să ne cerem scuze.
O, nu! Nu!
Hei! Ohio! Aici!
- Hei! Ajutor! - Doamne.
Sunt acolo, sus. Sunt bine.
Ce mai aștepți?
E gagică-ta!
Haide! Veniți să vă puneți cu Tallahassee! I-e foame cuiva?
Tallahassee are gust bun!
Haideți!
Veniți încoace, ticăloși pociți!
Sfinte Sisoe!
Mama naibii!
Hei!
Ce naiba?
CASA BÂNTUITĂ
Rahat! Nu mai am cartușe.
Bingo!
O, da!
Stai că vine!
Rahat.
Wichita! Little Rock!
Grăbește-te!
Dumnezeule.
Uită-te la clovnul ăsta!
Normal.
- Trebuia să fie un clovn. - La dracu'!
Nu, trebuia să fie un clovn
și trebuia să fie vorba despre Wichita ca să înțeleg în sfârșit...
că unele reguli sunt făcute să fie încălcate.
REGULA NR. 17: FII UN EROU
Acum ori fac prăpăd ori stau deoparte.
Să dea dracii-n clovnul ăsta!
FRÂNĂ DE URGENȚĂ
Mulțumesc.
Ia-ți arma. Bună.
Bine.
Christa.
Bine. Probabil ar trebui să plecăm. Acum.
A ajuns în sfârșit la "prima bază". Nu e rău pentru năpâstorcul ăla.
Unde e Florida?
TWINKIE-URI PRĂJITE
Am o mică bănuială.
Unde sunteți, ticăloși pufoși, galbeni și delicioși?
Unde sunteți?
Am pierdut totul!
Iisuse Christoase!
Vrei un Sno-Ball sau ceva?
Doamne...
Cuvintele nu pot exprima...
E prea devreme.
Nu poți să scoți glonțul și să mănânci ce-i în jur?
Bine.
Nu!
Moaca asta?
Ăsta-s eu, realizând că fetele alea deștepte și camioneta neagră
și tipul ăla mare cu haină din piele de șarpe...
erau lucrul cel mai apropiat de ceva ce-mi dorisem întotdeauna
dar pe care nu l-am avut niciodată cu adevărat.
O familie.
Aveam încredere în ei și ei aveau încredere în mine.
REGULA NR.32: BUCURĂ-TE DE LUCRURILE MĂRUNTE
Tallahassee a primit un Twinkie.
Și deși viața nu avea să mai fie niciodată simplă sau nevinovată,
în timp ce savura prăjitura pufoasă și galbenă cu cremă,
în noi renăștea speranța.
Ne aveam unii pe ceilalți.
Și fără alți oameni...
Ei bine, ai putea la fel de bine să fii zombi.
Mulțumesc foarte mult.
Da, să mergem!
Foarte haios.
Așa că până data viitoare, amintiți-vă:
Condiție fizică, centuri de siguranță...
și asta chiar că n-are legătură cu nimic,
dar puțină cremă de plajă nu i-a stricat nimănui vreodată.
Sunt Columbus Ohio din Zombiland
și vă urez "Noapte bună".
Subtitrare de Danineji_genius și Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro
sync.gioni666